Vžijme se do pocitu cestovatele začátečníka. Ten si může přečíst spousty dobrých rad zkušenějších světoběžníků, ale stále stojí před problémem. Kam se nejdříve podívat? Kde začít s cestováním? Pojďme poradit v následujícím diskusním článku.
Nedávno jsem se vrátila z dalšího putování. Unavená, nadšená a plná dojmů. Cestování není dovolená, ale vyčerpávající sled poznávání, setkávání, údivu a vyrovnávání se s novým, neznámým, podezřelým, nepochopeným. Jistě se mnou budete souhlasit, že ty krásné fotky a vzpomínky za sebou mají také prach, špínu a nepříjemnosti. Jazyková a kulturní odlišnost je příčinou naší cestovatelské vášně, ale také jedním z hlavních komunikačních problémů – nemyslím si, že se průměrný cestovatel vybaví domorodým jazykem a z vlastní zkušenosti vím, že člověk spoléhá na angličtinu i tam, kde mu zbývají jen ruce a nohy.
„Cestovatelství „je jakousi módou současné doby, a tak přibývá těch, kteří jezdí a doma přednáší, přibývá jejich posluchačů, a tedy také těch, kteří to chtějí zkusit. První cesta se něčím liší od těch ostatních a někoho může nadchnout, někoho odradit.
Tento článek není návodem, protože oblastí, kam vyrazit, jsou stovky, a názorů na jejich vhodnost ještě tisíckrát více, nemluvě o množství kritérií, která lze zvažovat.
Pojďme napsat několik tipů, které našim začínajícím kolegům pomohou s výběrem.
Tady jsou moje tipy:
Peru
Nepočítám-li evropské oblasti (které mohou být mnohdy daleko nebezpečnější než ty exotické), moje první samostatná cesta vedla do Peru. Důvod byl spontánní. Jeden z nás navrhl a dva ostatní kývli. Byla to dobrá volba?
Peruánci jsou vesměs křesťané, a tak je jejich pojetí morálky a vůbec kulturní zázemí dost podobné našemu, což může být na první cestě spíše dobře. Domluvíte se kromě toho španělsky, a strava je také celkem podobná té naší. Všechno je tak levné, že budete jíst pečená kuřata i k snídani. A žena cestovatelka tu nebude okukována nebo obtěžována muži.
Není proč se bát okradení či přepadení, spíše snad vlastní hlouposti. Podařilo se mi nechat taštičku se vším důležitým v jakési hospůdce na cestě autobusem z Cusca do Limy. Starší indiánka s dítětem přivázaným v pestrobarevném šátku na zádech nejen že cennosti nevzala, ale ještě ochotně utíkala za autobusem, bušila do okna a za chvíli už doputovala drahá mošna k mojí vyděšené osobě.
Vyhnete-li se hlavnímu městu Limě, nezažijete žádné smogové šoky světových megalopolí. Města, která jsme navštívili, jsou vesměs malebná, upravená, a alespoň v centru čistá. Soukromá osobní auta se zde téměř nevyskytují, všude jedete taxíkem, který je směšně levný. Lístek na autobus seženete téměř ihned a konkurenční boj několika „dopravních kanceláří“ hraje spolehlivě pro vás.
Jezdí se však zběsile, místo silničních pravidel se používá jen síla klaksonu. Silnice jsou v Peru vesměs bez asfaltového povrchu, klikatí se v horách nad srázy, překonávají čtyřtisícová sedla a hrkají 600 kilometrů dva dny. To je pro nezkušeného a bázlivého turistu dost stresující. Setkáte se samozřejmě se slumy, chudobou a špínou, ale ve srovnání s asijskými zeměmi vás to pravděpodobně neodradí. Domky v horách by často potřebovaly vyměnit plech nebo spravit vyvalenou zeď; s nadmořskou výškou už se mění spíše v sezónní slaměné chýše. Co vás překvapí je skutečnost, že ve vesnici, kam jede autobus 6 hodin z nejbližší sousední osady je střední škola vybavená dvěma počítačovými učebnami. Internet je samozřejmostí. Po prašné cestě poseté výkaly domácích zvířat potom kráčí vyleštěné lakovky dívčích školních uniforem.
Celkově bych Peru doporučila: je to země s množstvím starých a tajemných památek, k nimž můžete dojít procházkou přes kopcovité pastviny, po terasových políčkách nebo několikadenním přechodem vysokých hor. Vykoupete se v termálních bazéncích uprostřed pralesa, prohlédnete si slumy městských periferií i nádherné staré kláštery. Všude jsou restaurace a hotýlky, a tam kde ne, můžete si postavit stan třeba přímo v chrámu. Místní obyvatelé vás asi domů nepozvou, ale jsou milí a hodní. Prodejci a taxíkáři se vnucují relativně snesitelně, a pokud se vyhnete „službám“ nadháněčů a radilů, zvládnete cestu bez větších nechutenství.
Thajsko
Pokud nemáte tolik financí na letenku do jižní Ameriky, pak doporučím Thajsko, kde snad nemůžete mít problém vůbec s ničím. Anglicky se domluvíte i v zapadlé horské vsi, vlaky jezdí spolehlivě a výborně se v nich spí, jídlo je výtečné … a k tomu všemu máte na výběr průzkum tisíce chrámů a desítek národních parků. Až vás to přestane bavit, lehnete si prostě k moři.
Toto „Švýcarsko Asie“ se může pochlubit skvělými komunikacemi, usměvavými a ochotnými lidmi a naprostou připraveností poskytnout nezávislému turistovi veškeré služby – od levného ubytování po organizované výlety. Tím lépe, že není potřeba tohoto servisu využívat, pokud nechcete.
Toto jsou mé zkušenosti. Jaké jsou ty vaše? Napište nám do diskuse níže.
HedvabnouStezku.cz založili a provozují cestovatelé pro cestovatele. Hedvábná stezka je pro nás symbolem. Lidé po ní putují už 2500 let, ale taková cesta stále vyžaduje odvahu a vytrvalost. Na Hedvábné stezce i dnes každý prožije „svá vlastní dobrodružství“ a „objeví pro sebe“ nová místa nebo třeba sám sebe. Doba objevů a dobrodružství zdaleka neskončila. Kdo chce, ten je i dnes najde na mnoha místech světa.
Souhlasím s Thajskem. Navštívili jsme ho s manželem na vlastní pěst před 3 roky jakožto naprosto nezkušení cestovatelé vybaveni pouze Čj a mou chabou AJ 🙂 Žádný problém za měsíc putování nenastal. Snad se tam vrátíme na první větší cestu s naším 2 letým capartem. I když jak teď čtu o Peru 🙂 Zní to taky moc dobře 🙂
Parádní článek; těším se na další tipy. Thajsko je rájem pro začátečníky, můžu jen doporučit! Díky Evča
Vilmo, Peru je oprdavdu skvělé, ale s capartem bych to nepokoušela. Nedokážu si představit, jak tam v odlehlých krajích najít nějakou dobrou lékařskou pomoc nemluvě o poměrně vysokých nadmořských výškách všude, kde budete. Tak raději to Thajsko 🙂 Držím palce.
Zdravím zkušené cestovatele, příspěvek „Kam vyrazit na první cestu“ je pro nás s přítelem právě aktuální. Chystáme se v polovině února na první výlet mimo Evropu. Po delších rozpravách padla volba na Filipíny. Z hedvábné stezky jsme si přečetli maximum o této destinaci. Má někdo z vás tipy co nevynechat, popřípadě na co si dát pozor? Mindanao určitě vynecháme:)Děkuji
Muzu se zeptat, s jakou leteckou společností jste leteli a za kolik vam vysla ta cesta( letenka atd.)dekuji Iva
Moje první cesta mimo Evropu vedla do Indonésie. Také to byla docela pohodička. Ostrovy Jáva a Bali jsou pro začátečníky … alespoň po přečtení pár článků tady na Hedvábné stezce by to neměl být problém. Holt když jsem tam jel, tak ještě HS neexistovala a musel jsem shánět informace různě po NETu. Třeba mne trochu zaskočilo smlouvání na Bali atp., ale časem se to podalo 🙂
Ahoj. Je mi 22 a prave se svym kamaradem premyslime nad nasi prvni vetsi cestovatelskou Vypravou. Pokud nepocitame Evropu a USA, tak jsme oba 2 zacatecnici. Premysleli jsme napred o Jizni Americe, ale z financnich duvodu si to asi nebudeme moci dovolit (alespon ne v takovem rozsahu, jak jsme planovali). Jako dalsi tip jsme si vybrali Blizky Vychod. A praveze si nejsme jisti, jestli je to pro zacatecniky ta nejlepsi volba. Planujeme zhruba 2 mesicni cestu: Turecko, Iran, Turkmenistan, Uzbekistan. Videt Aralske jezero a pod. Domluvime AJ, Spanelsky a Rusky. Myslite si ze se to da zvladnout nebo byste nam to, jako zkusenejsi cestovatele, opravdu ze zacatku nedoporucovali ???
Ahoj, v Turkmenistánu jsem nebyla; jinak ty tři další mohu doporučit – pro dva mladé kluky a pokud umíte rusky, nebude to problém. Turecko (hlavně východní)a Írán jsou země plné neskutečně milých a pohostinných lidí, také v Uzbekistánu dostanete pozvání na svatbu, večeři či piknik. Památek a přírodních krás je nespočet a na tu cestu nezapomenete. Ale samozřejmě se připravte na trochu více špíny, smogu, zběsilé dopravy, otravných taxíkářů, věčného a někdy už i otravného smlouvání atd. První dvě země budou náročnější i kvůli celkem silnému islámu, připravte se před cestou, ať znáte určité kulturní návyky a neběháte tam v červených kraťasech 🙂
Osobně si myslím, že vypravit se na první cestu je dobré po své vlasti (Šumava, Beskydy, Jeseníky, atp.) a nebo doporučuji blízkou cizinu (Slovensko, Polsko, …) I když je Thajsko poměrně výhodnou a zároveň vhodnou destinací k cestování, nemyslím si, že pro první cestu je to dobré (jiný kulturní prostor). Mám zato, že by na delší cestu se měli vydávat jedinci, kteří se už trošilinku poznali a vědí, jak řešit základní krizové situace. Jiná věc je ta, pokud se „začátečník“ vydá v partě „pokročilých“. Pokud to tak je, myslím si, že se může vydat kamkoliv.
Lepší by byla definice kam na první cestu mimo Evropu. Protože tam odpadne otázka, proč necestovat doma nebo u sousedů, že? 🙂 Preferuji cestování po Asii nebo Latinské Americe v listopadu-prosinci právě proto, že v tu dobu jsou u nás podzimní plískanice a milerád se jim vyhnu. Po novém roce dávám přednost lyžím v Alpách, a tolik dovolené v zaměstnaneckém poměru už mi nezbyde. Léto je u nás slušné a to strávím na kole a na vodě, víkendy mi na to bohatě stačí.
Třeba to uvedené Thajsko je turistickou ovčárnou a napoprvé s batohem to zvládne každý. Klady jsou velmi levné letenky v libovolnou dobu po celý rok, infrastruktura – busy, vlaky, půjčovny aut,motorek je na vysoké úrovni. Lékařská péče je dostupná a na dobré úrovni. Vše od ubytování, jídla až po přepravu je cenově únosné/dostupné pro všechny kategorie cestovatelů s nízkým rozpočtem až po luxus. Upřímně řečeno, jsou náklady při nízkém rozpočtu cestování tak malé, že se vyplatí dlouhodobější poznávací dovolená po Asii než cestovat v Čechách a nebo jiných západních zemích (dolary, eura), samozřejmě nejdou porovnávat zážitky…..
Má první cesta mimo Evropu vedla vlakem do Mongolska a zpět, ve dvou lidech. Užili jsme si to po všech stránkách. Je tam klid, pohoda, téměř liduprázdno. Za málo peněz hodně svobody. Všudypřítomná jazyková bariéra však může mít svoje nevýhody. Příště ale vyrazím sám a pravděpodobně při výběru cílového letiště ´píchnu prstem do atlasu.´ Kam pojedu nejdřív pro mě není moc důležité. Pokud člověk chce, tak ho něco vždycky zavede tam, kam má
„Venture all; see what fate brings.“
Ještě si zkusím rychle vzpomenout na některé destinace své dlouho vysněné první mimoevropské cesty, možná budou někomu inspirací:
Sibiř, Kostarika, jižní Afrika, Madagaskar, Patagonie, indický subkontinent, Čína, Mongolsko, Austrálie, Island, západní Kanada, Kamčatka, New York City, Špicberky, Galapágy, Bolívie.
To se přeci nedá takhle říct. Každého láká něco jiného a má jiný sen kam se podívat. Já jsem vždycky chtěla do Jižní Ameriky tak jsem prostě jela na první velkou cestu tam. Myslela jsem, že další cesta bude zas někam jinam, ale ne, chci zpátky do Argentiny! Ale zrovna Peru mne dost zklamalo a už bych tam asi nejela. V Bolívii je to lepší. Ale každému se líbí něco jiného a i ze stejných míst má každý jiné zážitky, takže ať si každý jede tam kam ho to nejvíc táhne :-).
Ahoj, naprosto souhlasim s Evou. kazdy preferuje neco jineho. Neco jako nejvhodnejsi lokalita neexistuje. Kazdy preferujeme neco jineho. V Thajsku uz jsem taky byl a uz me tam nikdo v zivote nedostane :-). Preferuji Malajsii!
Ahoj, mnohokrát se mi stalo, že se čtenáři i mí přátelé zajímali o to začít cestovat a chtěli vědět, co bych jim pro poprvé doporučila. Pro ty, kteří chtějí inspiraci, bude snad tento článek (a hlavně relevantní příspěvky čtenářů v diskusi) přínosem.
Tedy proč Malajsie? Já tam nebyla a jsem zvědavá. Proč se Ti tam líbilo a co bys na tom dpopručil a před čím varoval? Co Ti vadilo na Thajsku?
Jinak souhlasím s Evou v tom, že si různí cestovatelé vozí různé zážitky. Ale právě v té subjektivitě vnímání je to krásné na cestování (oproti moudrům v průvodcích) a není snad důvodu se o pocity nedělit. Díky,
Eva ma podobny vkus vkus ako ja. Bolivia urcite ano, Peru mozno pre hardcore nadsencov hor, aele ani mna neoslovilo. Ludia doporucia krajinu na zaklade svojej skusenosti, teda predovsetky to, kde uz boli. Osobne preferujem miesta kde nie je rozsireny turizmus (Bolivia je vynimka 🙂 ) a cestovanie mi dava ludsky rozmer, dobrodruzstvo kedze nepouzivam ziadne ‚travel guides‘ tak vsetky informacie cerpam vyhradne z domorodcov. Tak sa clovek dozvie neuveritelne veci spozna milion uzasnych ludi a je mu luto sadat na lietadlo a letiet spat do EU. Hold, kazdemu jak je libo 🙂
Mně osobně se zdá asi nejlepší volbou pro cestovatele začátečníka Thajsko. Je to krásná země, všechno tam funguje, naprosto bezpečno, skvělí lidé. Myslím, že dobrá volba je také Srí Lanka nebo Indonésie, obzvláště Bali. Stejně to ale takhle většinou nefunguje. Přece nepojedu někam jenom proto, že to je „snadné“. Já jel na svou první mimoevropskou cestu do Turecka a pak do Íránu a Pákistánu. Zážitků na celý život. Hlavně se člověk musí vykopat z domova. Na druhé, třetí či desáté Cestě už to jde samo 🙂
a co Maroko? chystame se tam s pritelem tak na mesic prave jako na „mensi cestu“, on uz toho nacestoval dost, ja jen Evropu. Ta delsi cesta bude asi Argentina…
Nám se v Maroku moc líbilo, je sice už hodně turistické, takže pokud chceš ochutnat něco z opravdového marockého života, musíš trochu hledat. Vzhledem k rozlehlosti království je ale stále z čeho vybírat. Strávili jsme zde i s dětmi (viz článek Jak na Marocké autobusy) asi měsíc a půl a bylo to fajn.
Pro začátečníky doporučuji Japonsko.
Nooo…docela mne prekvapilo k titulku clanku ze doporucujete pro zacatecniky zrovna Peru, tak bych to rad jenom pro zacatecniky uvedl z jineho uhlu: Pokud cestujete po klasickych ‚turistickych‘ dalnicich typu Lima->Cuzco apod. a je vam jedno jestli za listek na autobus zaplatite misto 50kc treba 800, tak kdyz nebudete nejak moc jancit, je to prijemna, pohodova cesta – ale to uz clovek rovnou muze s cestovkou, zejo 🙂 Ale pokud se odchylite od turistickych highlights tak uz to takova prca obcas neni 🙂 obvykle probijejici sprchy, 6 hodin stani v preplnenem lokalnim autobuse (protoze zadny jiny behem 3 dnu nepojede) s domacim zvirectvem kdy se dovnitr musite skoro proboxovat 🙂 ,nebo 15 hodin autobusem ktery se kodrca po rozbite kamenite ceste nad 200m padakem kde se obcas modli i ridic a pulka lidi zvraci ,nebo autobusy do kterych musite naskakovat za jizdy protoze ve nemaji zastavku a samozrejme nikdo presne nevi kdy, kde, jak 🙂 (a ted nemluvim o prijemnych bemos, ale klasickych patrovych velkobusech 🙂 ) , neni myslim pro uplne zacatecniky 🙂 jo a to kure k snidani jsem mel po skoro trech mesicich na ‚pojo con arroz‘ jeste dlouho za nocni muru, ale nekupte to za v prepoctu 12kacek 😉 Jenom bych neveril ze je nekdo schopnej snist 3x denne tolik kurete s rejzi.. 🙂
Ale je pravda ze jinak je to silna zalezitost, jenom si nemyslim ze uplne pro zacatecniky…
BTW.: jinak musim rict ze se mi vic libila Bolivie i kdyz lidi jsou tam snad jeste chudsi, prisli mi tak nejak pratelstejsi…
Michaeli, stejne tak jako PetruG, i me by zajimalo, proc uz thajsko nikdy a proc naopak doporucujes malajku.
Ze by jsi byl muslim:-)
Procestovali jsme par asijskych zemi a vlastne me nenapada zadna, kterou bych na prvni cestu nedoporucila (snad jen mozna filipiny).
Jen dodam k thajsku, ze ne vsude se clovek anglicky domluvi.. obcas se nedomluvite ani rukama nohama, proste nechapou. Ale ted mluvim o turisty nedotcene casti. Tam byva teprve legrace:-).
Pročpak ne Filipíny? Dopravní systémy (jsou-li nějaké……) nebo copak?
Napsala jsem to spatne… myslela jsem to spis tak, ze kdybych proste nekterou z tech asij.zemi co jsme procestovali vybrat musela. Filipiny, konkretne tedy sever bych ale urcite nedoporucila v obdobi Noveho roku, to je tam fakt mega blazinec. Jinak jsou v poho, jen lidi obcas ukecani a jidlo me nenadchlo… Filipincu, stejne tak jako Vitnamcu „nerest“ je to, ze nejsou schopni odpovedet „nevim“. Proste vedi, i kdyby stokrat nevedeli:-).
Na prvni ceste jsem byl s kamosema v Kostarice a je to tam na pohodu. Spanelstina, cestovani, more – vse super, jednoduche. Taky Panama stoji za to.
Kam naopak rozhodne na 1. cestu NE? Rovnikova Afrika (napr. Etiopie). To je mazec (v dobrem i zlem).
S tím nesouhlasím, třeba taková Keňa je úplně v pohodě a zvládne ji každy, navíc se tam mluví anglicky. To samé Tanzanie…
Jak již tady vícekrát zaznělo, směřování první cesty by mělo být podle toho, co je komu blízké. Jen tak, podle mě, může být první cesta cestou první a nikoli zároveň cestou poslední.
Nicméně zde bych rád zmínil něco trošku jiného. V úvodních reakcích se psalo o cestě s malými dětmi (2 roky) do Peru. Máme 19 měsíční dceru, se kterou jsme absolvovali měsíc cestování po Skandinávii (v 6 měsících) a letos Camino de Santiago (v 15 měsících). Nicméně cesta do velehor je trošku něco jiného. Před časem jsem se dočetl, že pro malé děti není vhodný výstup do výšek nad 3500 metrů. Nevím, nakolik je to relevantní doporučení, nicméně když si vezmete účinky vysoké nadmořské výšky na dospělého, k tomu přidáte fakt, že s dvouletým capartem se ne zcela dobře domluvíte, co mu je, riziko podchlazení nebo vlivu slunce na mrňouska, rizika spojená s dehydratací např. při průjmech (dietní chyby, nové pokrmy, všechno ocumlají apod.) a vzdálenostech a hlavně času potřebného k dosažení lékařské péče, pak mi vychází, že rozhodnutí o tom, zda ty hory navštívit či nikoli, je velmi závažné rozhodnutí, kdy můžete rozhodovat i o přežití vlastního dítěte. Se ženou plánujeme další návštěvu Himálají, nicméně jsme se domluvili, že před event. odjezdem strávíme s dcerkou několik dní v Alpách a zjistíme, jak dětský organismus snáší výšky nad 3000m, jak je schopen se aklimatizovat apod. Myslím, že v Alpách není problém relativně bezpečně toto otestovat i vícedenním pobytem nad 3000m s relativně malým rizikem fatálních komplikací pro dítě, což bych si osobně nadosmrti vyčítal.
Jinak mohu všem doporučit články na adrese: http://www.horska-medicina.cz/, kde jsou informace využitelné pro všechny, co míří skutečně vysoko 🙂
A co Kuba?-)
Můžu potvrdit, že by každý měl na první cestu vyrazit na nějaké to SVOJE vysněné místo. Naše vedla do Brazílie. Vysněný Pantanal se svoji úžasnou flórou a faunou tak, jak jsme ho doma hltali z televizních dokumentů, završil cestu, při které jsme poznali Sao Paulo, Rio de Janeiro, vodopády Iguacu i velryby jižní.
Určitě se do Pantalu zase někdy vrátíme. Další výpravy jsme podnikli pro změnu do rovníkové Afriky. Tam byly krásné horské gorily, migrace pakoní a mnoho divoké zvěře v Massai Mara i dalších parcích. Prozatím poslední delší cesta byla do Indonésie a na Borneo. Všude je něco krásného a každý to vidí z jiného úhlu. Hodně záleží i na tom, s kým zdílím příjemné i méněpříjemné dny. Myslím si, že je i důležité se na cestu předem připravit, naučit se pár frází v místním jazyce, vědět jak se v dané zemi chovat a přispůsobit se tomu.
Závěrem snad jem to, že to je vždy nejdůležitější rozhodnout se a jet, ať je to kamkoliv…
Koukám, že jezdíme skoro po stejných destinacích, akorát jsem prošvihnul ten Pantanal a neviděl horské gorily. Ze všech zemí se mi zatím nejvíce líbila Indonésie, Keňa a Malawi. Pro cestovatele začátečníka doporučuji Indonésii, navíc je tam levně.
Ahoj,
s manželem jsme byli na první velké cestě v Jižní Indii a bylo to celkem v pohodě.
Země je to krásná – plno památek, krásná příroda, hodní lidé. Dále je pozitivem minimální jazyková bariera, podle mého názoru bezpečí, vcelku snadná doprava (hl. vlakem) neměli jsme problémy s ubytováním… Samozřejmě je tam špína, smog, místy srdce trhající chudoba .. a trošku kulturní šok. Ale jednak jsme s tím počítali, jednak jsme si záměrně vybrali jih a vzdali se Dillí nebo Varanásí. Předtím jsme byli jen v Evropě, kde často stopem, spaní ve stanu, tak trošku socky.. takže Indie se stravováním v „restauraci“ a spaním v posteli ( i když ve vlastním fusaku) byl prostě luxus. Další velká cesta byla po Číně, ale Indie prostě byla lepší, asi proto že byla první…
Zdravíčko. S manželkou strašně moc rádi cestujeme (užíváme života) a naše další cesta míří do Zanzibar 🙂 Nevíte náhodou, jak je to tam s doklady? Co se musí vše zařídit před cestou tam?? Myslím tím vízum a tak?
Tip měsíce: Turecko
Top 10 míst v Istanbulu
Úchvatná krajina Kappadokie: skály tu připomínají obří údy
Zvláštní jezera v turecké střední Anatolii: Nar, Meke, Çıralı obruk
Knižní tipy
Časopis Travel Life píší cestovatelé pro cestovatele, tak CESTUJ!
SOUTĚŽ: Co je nového v JOTA, aneb cestování s knihou
Nové články
Časopis Travel Life píší cestovatelé pro cestovatele, tak CESTUJ!
Bilbao, hrdé město hrdých Basků
Dubaj: Pouštní zázrak na břehu smaragdového moře
Vybavení na cesty
FOTOKNIHA CESTOVATELSKÝCH ZÁŽITKŮ
Vytvoř si tu vlastní ze 140 šablon na Tiskařík.cz
Darn Tough BEAR TOWN MICRO CREW
Turistická ponožka s neotřelým designem a doživotní zárukou, na každou štreku.
EXKLUZIVNÍ ROZHOVOR
S cestovatelkou Manoelou Nagib
NEJLEPŠÍ TREKOVÉ BOTY A POHORY
Výběr testerů Světa outdooru